Pastaraisiais metais, protestuodami prieš Kinijos liaudies respublikos valdžios priespaudą ir Tibeto okupaciją, mirtį susideginant pasirinko jau daugiau kaip 50 tibetiečių budistų. Vis daugiau tibetiečių pasirenka mirtį vietoje nelaisvės nuo Kinijos valdžios, nes, net būdami budistai ir žinodami, jog savižudybė yra prasta išeitis, jie turi imtis šių radikalių priemonių, kad išspręstų visos tautos išlikimo klausimą. Tibeto dvasiniam ir politiniam lyderiui egzilėje Dalai Lamai XIV (Tenzinui Gjaco) bandant spręsti opų klausimą diplomatiškai, kol kas jokių rezultatų nepasiekta. Chunveibinai tibetiečius baigia išnaikinti.
Tuo tarpu pasaulyje Kinija bando įtikti visiems. Joje gaminami JAV kompanijos „Apple“ kompiuteriai, ji draugauja ir su Rusija, ir su daugybe kitų šalių. Kinai nematomai skverbiasi į visas įmanomas šalis, kuria čainataunus, uždaras bendruomenes, žvalgo teritorijas, kurios, kaip pranašavo Vera Kryžanovskaja-Ročester (o ji iki šiol neklydo), po kiek laiko bus užimtos ir taps „Geltonojo valdovo“ nuosavybe. Nusilpusi ir byranti Europos Sąjunga, iki ausų įsiskolinusi ir toliau pinigus štampuojanti Amerika tik padeda Kinijai stiprėti. Nebe už kalnų tie laikai, kai viską gaminanti Kinija pasieks, jog juanis bus viena svarbiausių pasaulio valiutų.
Komunistinis, maoistinis kapitalizmas klesti, steigia visame pasaulyje vadinamuosius Konfucijaus institutus (toks veikia ir Vilniuje), per kuriuos platina savo kultūrą (prisiminkime „kultūros revoliuciją“, kurią visai neseniai vykdė chunveibinai, ir nuo žodžio kultūra pasidarys bloga). Be abejo, niekas nenuneigs – Kinija tikrai yra viena seniausių ir įdomiausių civilizacijų, tačiau beveik 2 milijardus žmonių vos savyje talpinanti valstybė dabar turi rimtų geopolitinių interesų. Kinija yra okupavusi Tibetą, Mandžiūriją, Uigūriją, Mongolijos dalį (tai vadinamoji Vidinė Mongolija), ir visos šios teritorijos sudaro milžinišką plotą, be kurio „tikroji“ Kinija būtų palyginti nedidelė valstybė.
Prieš Kinijos valdžios politiką išdrįso pasisakyti net naujai iškeptas Nobelio premijos laureatas, rašytojas Mo Yan. Jis kolegą, Nobelio taikos premijos laureatą Liu Xiaobo, įkalintą kaip disidentą, pavadino žmogumi, kuris turi būti išleistas iš kalėjimo. Mo Yan, pats būdamas komunistų partijos narys, žinoma, akcentavo, kad Liu Xiaobo, išleistas iš kalėjimo, turėtų „eiti partijos nubrėžta linija“ (http://www.cbsnews.com/8301-202_162-57531252/mo-yan-a-china-communist-party-member-wins-nobel-says-dissident-liu-xiaobo-should-be-freed).
Tokį pareiškimą Mo Yan padarė po to, kai Kinijos Goebbelsas, propagandos ministerijos vadovas Li Changchun pasveikino rašytoją. Būdamas vienu populiariausių Kinijos rašytojų, Mo Yan dabar užkariaus Vakarų šalių knygų lentynas, taip skleisdamas Kinijos žinią apie jos didybę.
Tuo tarpu Liu Xiaobo žmona Liu Xia gyvena namų arešto sąlygomis. Vienintelė jos laisvė – cigaretės parūkymas prie lango. Tokį kadrą žurnalistams yra pavykę užfiksuoti.
Žinomas Kinijos menininkas avangardistas Ai Weiwei, kuriam irgi yra tekę kalėjimo duonos, agentūrai „The Associated Press“ yra sakęs, kad Mo Yan kolaboruoja su sistema, kur „pastoviai nuodija“ žmones.
„Šmėkla klaidžioja po pasaulį – Absurdo šmėkla“, - rašė Lietuvos disidentas Mindaugas Tomonis (1940-1975). Ypač ryškiai tą absurdą galima suvokti tokiomis minutėmis, kai sužinai, jog, pavyzdžiui bronzos medalį 2012 metų Olimpinėse žaidynėse greitojo ėjimo rungtyje laimėjo tibetietė Qieyang Shijie (tib. Chos Dbyings Skyid, g. 1990), dar žinoma kaip Choeyang Kyi.
Visgi didžiausias absurdas – tai, kad tibetiečiai priversti žudytis, susideginti dėl nežmoniško Kinijos režimo. Tokių didvyrių kaip Romas Kalanta Tibetas turi daug. Ir niekas nesikeičia, viską toliau sprendžia geopolitiniai Kinijos interesai ir, žinoma, pinigai.
![](/static/img/logo_bottom.png)