ES savo esme nėra, nebuvo blogas projektas. Tai buvo labai geras projektas. Tik ilgainiui jis išsigimė. Finalinės išsigimimo stadija prasidėjo 2007 m. gruodžio 13 d., kai buvo pasirašyta Lisabonos sutartis. O tuomet, kai Lietuva ir dar keliolika valstybių neskaičiusios ją pasirašė, procesas jau buvo įsibėgėjęs.
Prasidėjęs puvimas vis labiau spartėjo. ES, pasiekusi laisvių ir teisių visiems ir dėl visko viršukalnę, atsivėrė visam pasauliui – Vokietijos balsu pasiūlė kitos religijos ir kultūros tautoms padėti ją demontuoti.
Bet štai gilios demokratijos valstybės viešai ėmė apie tai kalbėti. Nuo sausio 16 d. Viena radikaliai keičia savo požiūrį į migrantus ir pabėgėlius, pareiškė Austrijos kancleris Verneris Faimanas (Werner Faymann). Pasak jo, naujos priemonės, skirtos sienai apsaugoti, reiškia, kad „visos ES egzistavimas yra pakibęs ore“.
„Jei ES nesusitvarkys su savo išorinėmis sienomis, viso Šengeno klausimas pakibs ore... Tuomet kiekviena šalis turės kontroliuoti savo nacionalines sienas. Kitaip – visos ES egzistavimas yra pakibęs ore. Šengeno sutartis numato išimtis, todėl kol kas dar Šengeno kolapsas nevyksta. Tačiau de facto jis jau prasidėjo“, – kanclerį komentuoja britų rašytojas, buvęs diplomatas Viljamas Malinsonas (William Mallinson).
Ką tai reiškia? Reiškia, kad ES projektėlis dar vis sėkmingas atrodo tik nuo jo aukso kėdžių negalintiems atsiplėšti puikiems savo amato žinovams.
Klausimas, kodėl taip atsitiko? ES pradėjo žlugti dėl tų auksinių funkcionierių su antpečiais. Lietuvoje jiems atstovauja tokie politikos kareivėliai kaip juknevičienės, kubiliai, linkevičiai, polikarpovnos ir kitos panašios atliekos. Tokių atmatų kaip minėti vardai, deja, ES yra ne mažiau.
Tačiau visi šie seno raugo marksistai-leninistai-komunistai, iš tribūnų šūkaujantys gerai nušlifuotais lozungais apie Europą ir jos vertybes, su tikrąja Europa ir tikrosiomis vertybėmis nieko bendra neturi.
Labai gaila, kad taip atsitiko. Gaila ne tik ES, bet ir Lietuvos, kuri niekaip neišsiblaivo iš aštuonerius metus trunkančios euforijos, per kurią tapo neaiškios paskirties ir priklausomybės teritorija, pralošusia savo teises, piliečius, pinigus ir garbę.
Tačiau ar tikrai nėra vilties prablaivėti? Jokių vaistų? Neturime jokių šansų? Vien žiūrint į Lenkijos reikalus dėl visuomeninio transliuotojo, vilties yra. Bet juk mes neturime jokių santykių su Lenkija, o dėl ES sankcijų mūsų kaimyninei valstybei pasisakė tik britai ir vengrai, pažadėję nepalikti lenkų vienų. Tikėtina, kad Lenkiją palaikančiųjų bus ir daugiau. O ką palaikome mes? Tiksliau – o kas palaikys mus…
![](/static/img/logo_bottom.png)