Oficialios statistikos duomenimis, Lietuvoje yra 682,5 tūkst senatvės ir neįgalumo pensininkų. O iš viso įvairių rūšių pensijos gavėjų skaičius artėja prie milijono. O kiek Lietuvoje dabar pensijos mokėtųjų?
Statistika rodo skaičius nuo 1,2 iki 1,3 mln. Įspūdingas skaičius. Pažiūrim į šiuos žmones atidžiau.
Bedarbių Lietuvoje per 100 tūkst. Ne pensininkai, bet dalis iš jų pašalpą gauna. Dar yra apie 120 tūkst. įvairios rūšies valstybės tarnautojų, taip pat yra nemažas būrys reikalingų ir naudingų visuomenei žmonių, išlaikomų iš biudžeto (mokytojai, bibliotekininkai, gydytojai ir t.t).
Iš šitų dirbančių apie 200 tūkst. sudaro žmonės, kurių darbas su pridėtinio produkto kūrimu niekaip nesusijęs. Jie iš dalies išlaikomi iš biudžeto ir visuomeninių lėšų.
Tokiu būdu mes matome, kad vieną pensininką išlaiko vienas, dirbantis pridėtinę vertę gaminančioje sferoje, darbuotojas. Lygiai taip pat išlaiko minėtus biudžetinės negamybinės sferos darbuotojus. Visuotinis darbo našumas Lietuvoje nėra didelis. Dėl to tarp dirbančiųjų pakankamai nemažas būrys dirba už minimalų atlyginimą. Jų mokesčiai į biudžetą plačiąja prasme irgi nėra dideli.
Jeigu tuoj pat, pageidautina, vakar, nebus imamasi ryžtingų veiksmų socialinėje ekonominėje sferoje, Lietuvos valstybė atsidurs labai sudėtingoje situacijoje. Bus neįmanoma bent minimaliomis sąlygomis išlaikyti visą socialinę infrastruktūrą.
Dabartinis socialinis ekonominis modelis seniausiai išsikvėpė. O visi siūlomi nauji „teoretikų“ sukurti pasiūlymai nieko bendro su realiu gyvenimu neturi.
Pasiūlymai būtų tokie: radikaliai peržiūrėti mokesčių sistemą (pvz., mažinti mokesčius mažai uždirbantiems), pakeisti valstybės požiūrį į verslą, ypač į pradedančiuosius savo verslą, į smulkiuosius verslininkus, neužsmaugti jų mokesčiais, peržiūrėti visuomeninių biudžetinių išlaidų struktūrą.
Pirmiausia reikia investuoti ne tiek į kelius, o į tuos, kurie tais keliais vaikšto ir važinėja.
![](/static/img/logo_bottom.png)