1988 m. buvo perestroikos lemtingieji metai. M. Gorbačiovas suprato, kad šalies vidaus reikalų suvaldyti nepavyks, tačiau užsienio politiką jis dar kontroliavo, bent jau taip atrodė. 1988-aisiais M. Gorbačiovas gavo Prancūzijos prezidento Fransua Miterano (François Mitterrand, 1916–1996) pasiūlymą Tarybų Sąjungą (TSRS) įtraukti į „europietiškus namus“ kaip atsvarą amerikiečių imperializmui. Tais pačiais metais JAV Tarybų Sąjungai pasiūlė tapti dviejų valstybių sąjunga, pasaulio prižiūrėtojais. M. Gorbačiovas atmetė abu variantus.
Knygoje „TSKP CK Politbiuras, 1985–1991 m.″ (2006) pateikiama nemažai to laiko Politbiuro stenogramų (Politbiuras vadovavo Tarybų Sąjungos komunistų partijai, jį sudarydavo nuo 10 iki 25 narių). Tiesa, jos nepilnos, pilni tekstai įslaptinti, kaip ir, pavyzdžiui, 70 metų sulaukę Stalino archyvai. Tačiau kai ką suvokti galima.
1988 m. TSRS, susiduriančiai su Kaukazo ir Baltijos šalių nacionalistais, naftos kainų kritimų, teko netikėtas pasiūlymas tapti arba Europos Sąjungos, arba JAV dalimi.
1988 m. gruodžio 2 d. politinio biuro posėdyje M. Gorbačiovas, anot minėtos knygos, sakė: „Miteranas atvyko į Maskvą norėdamas pakeisti santykius su mumis, vartotojo terminą „bendri Europos namai“. Grįžęs namo, viešai palaikė perestroiką. Miteranas sutiko, kad JAV nepatinka, jog mes stimuoliuojame Europos procesus. Jis matė, ką amerikiečiai bando mums pakišinėti Rytų Europoje. Suformuotas lozungas: „Suvienykime kartu (Prancūzija ir TSRS) Europą“. Čia jaučiama jo neapykanta JAV. Vokietijos kancleris Kolis mąsto apie ekonomiką, o prancūzai nori apjungti europą prancūzišku būdu. Teks paaiškinti Bušui, kad Rusijai spaudimo daryti negalima.“
Po kelių mėnesių JAV padarė TSRS geopolitinį pasiūlymą. Apie tai Politbiure M. Gorbačiovas kalbėjo 1989 m. sausio 24 d.: „Jie domisi viskuo, kas vyksta, ypač pas mus. Visos europietiškos ir pasaulio politikos kryptys kuriamos JAV. Svarbiausi sprendžiami klausimai yra šie: kada TSRS integruosius į pasaulio ekonomiką, teigiama, kad po 10–20 mes visi gyvensime valstybių federacijoje pavadinimu „Europa“. Kisindžeris klausė manęs, kaip aš žiūrėsiu į tai, jei į Europos bendriją įstoti norės Rytų Europa. Jis siūlė įkurti viršeuropinį TSRS ir JAV kondominiumą, prie kurio prisijungtų Japonija, Pietų Korėja, Vokietija, tad turėtume ir mes prisijungti, „kad europiečiai nekvailiotų“.“
Vos po metų, 1990-aisiais, su TSRS niekas kaip su lygia nesikalbėjo, Tarybų Sąjunga virto Vakarų pagalbos prašytoja. Rusijos Federaciją į NATO priimti prašė Borisas Jelcinas, o 2000 m. – Vladimiras Putinas, bet jokio atsakymo negauta.
Šaltinis: ttolk.ru
![](/static/img/logo_bottom.png)