Siekį kandidatuoti į prezidentus pareiškė ir registravosi politinės kampanijos dalyviu Kovo 11-osios Akto signataras Zigmas Vaišvila. Skelbiame signataro kalbą šios dienos spaudos konferencijoje Seime.
Nevaidinsiu spektaklių „Noriu ir privalau“, „Pakvietė – negaliu atsisakyti“, „Kova su korupcija”. Supratimas, kad negali būti abejingas, ir pojūtis, ką ir kada reikia daryti, atvedė mane į politiką Atgimimo pradžioje. Visa tai dariau ir darau nuoširdžiai ir tikėdamas tuo.
2012 m. referendumas ir valdžios požiūris į jo sprendimą atskleidė, kas vyksta. Vis nuožmesnė kova dėl būsimo referendumo už žemę ir valstybės valdymo sugrąžinimą parodė mūsų valstybės esmę – politinis „elitas“, išlaikomas valstybės ir gyvenantis tik sau, bet kokia kaina, net valstybės pardavimu siekia išsaugoti užgrobtą valdžią. Valdžia ginasi aklai ir beatodairiškai, gąsdina ir tyčiojasi iš mūsų. Paminama net Konstitucija. Valdžia susitapatino su valstybe, įkeista bankams ir Briuselio biurokratų viršūnėlei, valstybės grobstymas vyksta atvirai ir tikint savo nebaudžiamumu. Valdžios nesikalbėjimas su Tauta jau pavojingas. Visiškas nusivylimas valdžia ir netikėjimas valstybe veda į Tautos susinaikinimą – nuo emigracijos iki savižudybių.
Žemės ir valstybės valdymo susigrąžinimo Tautai referendumas, valdžios reakcija į jį po ilgų visiško nusivylimo metų mums grąžino pilietiškumą ir aktyvumą. Todėl referendumo sunaikinimas yra net tik valdžios savisaugos priemonė, bet ir valdžios baimės apraiška. Snoro banko administratorius sprunka iš Lietuvos, nes suprato, kad dabartinė valdžia jo neišgelbės. Šis laivas skęsta, o žiurkės bėga pirmosios. Todėl referendumas kaip Tautos savigynos ir Konstitucinės teisės tiesiogiai valdyti valstybę įgyvendinimo priemonė tapo pagrindiniu ir atsakingiausiu mūsų klausimu.
Dienomis ryškėja takoskyra tarp tų, kurie užvaldė valstybę, ir tų, kurie suvokia piliečių apsisprendimą ginti teisę į šeimą, valstybę ir Tautą. Todėl kova už šį referendumą, neatidėliotinai skelbtiną privalomąjį referendumą dėl euro, susikompromitavusio Konstitucinio Teismo pakeitimas, nepriklausomo prokuroro institucijos atsiradimas yra skubiausi klausimai. Teisėsaugos naudojimas ne pagal paskirtį ir dvigubo teisingumo – teismų ir prokurorų – įtvirtinimas Lietuvą veda tik į betvarkę ir diktatūros pagundą. Užsienio politikos nebuvimas Lietuvą veda į aklavietę, verčia tik ES garsiakalbiu. Valdžia nebegali ir nenori keistis, nes bijo atsakomybės. Tauta nebenori taip gyventi ir tai jau keičia. Todėl neeilinės Seimo sesijos sušaukimas dėl šių referendumų – pirmaeilės svarbos klausimas.
Š. m. vasario 9-ąją visuomeninėje konferencijoje „Už valstybę be melo” drauge įsipareigojome įgyvendinti šiuos pagrindinius tikslus:
1. Už Konstituciją, konstitucinę santvarką ir laisvą viešąją erdvę.
2. Už teisėsaugos atskaitomybę ir jos pilietinę kontrolę.
3. Už valstybės finansų viešumą.
4. Už suverenias tautos teises ir tikrą savivaldą.
5. Už stiprių valstybių Europą.
Valdžia ginasi visais įmanomais būdais, nestigs ir slaptos kovos. Susirikiavus galimiems kandidatams į valstybės vadovo pareigas, nematau, kas tikrai to siekia kaip tikslo, o ne kaip saviraiškos priemonės. Kas dirba, ne tik kalba. Žmonių lūkesčiai tikroms permainoms, Tautos ir valstybės išlikimui, šeimos gynimui nulėmė šį mano apsisprendimą. Tai labai sudėtinga man ir šeimai. Todėl tikiuosi Jūsų supratimo. Vienas to tikrai nepadaryčiau, todėl kviečiu telktis bendraminčius, visų pirma, referendumo paskelbimui.
![](/static/img/logo_bottom.png)